När jag är på väg att dö har jag svårt att uppfatta livet efter döden.
För troende väntar evigheten och frälsning.
För forskare väntar bara den första dagen sen man dog.
En ändlig mening som blir meningsfull med ett frågetecken i slutet.
Då vi undrar: "Vad har du lämnat efter dig?"
Vi ser universums födelse som början av allt.
Ett vad utan när. Planeter utan sekunder.
Vi har teorier om universums ursprung men inga om tidens ursprung.
Det är Hartle-Hawkings tillstånd. Big bang i ett timglas.
Om allt vi kan se och inte ser...
Om hela universum en gång var mindre än ett sandkorn...
- Varför undervisar inte du? - Elliot är showmannen.
- Vad blir du då? - En forskare.
Jag har rullat för många jointar av Asimov- och H.G. Wells-sidor.
Jag hade ingen familj förrän Elliot bjöd in mig i sin.
Man lämnar hemmet och ägnar livet åt nåt.
De som delar ens intresse ingår i familjen.
Tänk om det ögonblicket innehöll både det förflutna och framtiden.
Var är min bättre hälft? Kom fram, Kat. Okej, ingen Kat.
Tack, Emma. Perfekt.
Ett enda frö. Fullt med potential och möjligheter.
Ett helt liv som bara väntar på vatten och solljus.
Det väntar på tiden.
Vi ska ge den allt på en gång.
Stäng av!
Nu när jag närmar mig slutet ensam utan nån arvedel inom mig-
-så ser jag början allt tydligare.
"Blackleaf"? Det ligger i Montana. "Den 11 maj 1852".
- Så vansinnigt vagt. - Ormen slukar svansen. Ouroboros.
- Det var allt jag såg i huvudet? - "Såg"?
Ser. Hur som helst så är det ett budskap till oss från primärerna.
- Sen börjar allt om igen. - I vilket syfte?
Vi är fast i kretsloppen. Med varje problem vi löser skapas ett nytt.
- Siarna vet hur vi tar oss ur det. - Inte med en saga.
- Var har du hört den? - Jag hörde den som barn.
Jag har hört många sagor men aldrig den där.
"Det var en gång en orm som bara färdades åt ett håll."
"Alltid framåt - aldrig bakåt."
"Tills den en dag råkade på en demon."
Sagan handlar om tiden.
Ormen är tiden.
Demonen är Olivia.
Den slukar sin svans i ett ändlöst kretslopp. Det är galenskap.
- Den röda skogen. - Siarna är primärer.
Om sagan är sann så har de ett vapen som kan bryta kretsloppet.
Vi måste åka till 1852 och hämta det.
Nybyggarstad full med dysenteri? Då säger jag nej.
Budskapet och ledtråden -
- är så noggrant genomtänkta att de kan representera hoppet.
Din förmåga att se tiden bättre än andra gör dig till vår guide nu.
Det här är vår sista chans.
Det var en saga pappa brukade läsa för mig.
- Min mamma hade skrivit den. - Cole...
Jag kände henne inte. Hon kanske var en kvinna som bara kom och gick.
- Men inget är betydelselöst. - Hon kan vara avgörande.
- Vi måste berätta för de andra. - Nej.
Det får inte bli uppdraget. Jag kan inte döda fler.
Vissa saker vill man hålla kvar vid.
Även om det bara är en bild i huvudet av nån man aldrig lärde känna.
Du är rädd att om vi ställer frågan så har vi skapat svaret.
Vem vet vad vi upptäcker och hur det kommer att drabba oss?
Primärerna vill att jag ska avsluta det här - och det ska jag.
Jag vill inte att vi vänder oss emot varandra medan vi går i cirklar.
Jag skickar er till Montana 1852.
En tid så pionjärer fann hopp och undergång i den nya världen.
Den här vildmarken är lika vild som djuren som löper otämjda i den.
Vänta!
Vilka är ni fyra?
Vi kom upp på vägen för en halv dag sen från det hållet.
Håll händerna synliga.
Här finns inget på flera veckors avstånd.
Vad fasen har ni för trasor på er?
Vi såg en eld och tänkte att det kunde vara en stad.
Jag och min vän försvarar staden. Mot vad, undrade vi.
Det finns varken järnväg eller hästranch på flera hundra mil.
Så det här gör mig lite osäker.
Vi vill inget illa. Jag försöker bara ta hand om damerna här.
Tackar, damerna.
Nu rider vi.
Håll låg profil. De är inte nybyggare, utan plundrare.
- Ni två smälter in, men du... - ...gör inte det.
Calamity Jane och Mad Maxine tog alla kläder. Jag behöver en kostym.
Goddagens, lilla damen.
Får jag slänga käft med dig en stund?
Jag och mitt följe befann oss nere på saloonen -
- när vi råkade på ett gäng banditer som rånade oss.
Uppifrån och ner, mittemellan och på tvärsen.
Och de tog god tid på sig!
De rånade oss på allt, så jag var allt sugen på att kalla på sheriffen.
Skipa lite rättvisa med sexskjutaren.
Bra snack. Vi ses.
- Fyra whiskey sour. - Min whiskey är inte sur.
En flaska och fyra glas. Du får välja priset.
- Nåt är väldigt udda här. - Du har rätt.
Prinsessan Primär. Ser du nåt? Varför dröjer det?
Sluta oroa dig för vad jag ser och oroa dig för vad du inte ser.
Whiskeyn är från 1972.
Han där borta har en Glock. Nio skott mer än en sexskjutare.
Killen där har militärkängor och en annan idiot har en iWatch.
Öppna öronen! Pianisten spelar Oingo Boingo.
"Weird Science". Den låten är 130 år för tidig.
- Vad är det, Hannah? - Mannen där är Elliot Jones.
Min pappa.
Han spelar "Munsters"!
Vad gör din pappa i det förflutna?
- Mr Jones! - Men snälla...
Vi har er tid, vår tid och min tid. Det här ska vara min tid.
Spela musik senare. Din arbetsgivare vill prata med dig.
Helvete! Du är ogästvänlig!
Lugn... Han ska inte behöva vänta.
Mr Shaw.
- Vem är det? - Den långe mannen.
- Olivia dödade ju honom. - Det här hände före det.
Önskemål om modifieringar. Det är från huvudkontoret.
- Varför behövs så mycket kraft? - Som försäkring.
Vad finns i vagnarna?
Det är sånt här man brukar ta ut en försäkring emot.
Ditt viktiga arbete är snart färdigt.
Du måste göra modifieringarna annars får nån annan göra det.
- Jag tar hand om det. - Bra.
I morgon.
Leverera det till i morgon.
Min pappa jobbar för dem.
Vi tar reda på varför.
Okej, era kryp! Armar uppåt sträck!
Du där! Spela nåt man kan dansa till!
Nästa gång nån ber om en whiskey sour så ska ni servera det!
Vad i...?!
Adios, amigos!
Raritan.
- Elliot. - Kat?
Okej... Vad fan är det här?
- Vi har flöjt vagnarna i timmar. - Vi stannar inte.
Du ska inte vara här. När är det? Du är så mycket...
- Hoppas du tänker säga "klokare". - Vi fann en stad.
Han jobbade för De tolv apornas armé.
Elliot? Vad gör du i det förgångna?
Du vet inte vad jag har byggt på de senaste tio åren.
Jag har byggt nåt monumentalt. Ett forskningsskepp.
En ark som kan resa i tiden.
God gud... Säg inte att du...
Det heter Titan.
- Det räcker, Hannah. - Vi borde låsa in och förhöra honom.
- Det behövs inte. - Han byggde Titan.
Han gav sin forskning till dem. Varför vill du inte döda honom?
Det finns få människor man vill döda hellre än den man gifter sig med.
Om du tycker att jag är nådig så finns det vapen som skär djupare.
- På smärtsammare sätt. - Vad är allt det här?
Välkommen till framtiden, Elliot. Det är historien.
Är det här...? Nu kräver jag fan i mig lite svar.
Vad i helvete hände med allt? Vad har du gjort med min maskin?
- Försök inte! - Vad gör du här och vem är hon?!
Hannah, jag skulle vilja vara ensam med din pappa.
- Det är Titan som liten. - Titta vad som händer med träden.
Självklart bygger man en tidsresande stad i det förflutna.
- Varför inte i framtiden? - Alla arbetare är döda.
- Här kan de försvinna utan problem. - Vi tar en närmare titt.
- Vagnarna... - Det där är Jones kärna.
Delarna tas hit från framtiden och monteras i det förflutna.
Varför förde primärerna oss hit? Varför nu?
För att förstöra Titan innan det går som för Titanic? Även jag ser det.
Vad menar du med det?
Tre mannar är skjutna i skogen. Vi har inkräktare! Spärra av området!
Där borta!
Cassie!
Upp!
Hon räddade dig precis.
Jag kunde inte ha känt till det här, eller henne.
- Börja med det här. - De finansierade min forskning.
De såg det som en försäkring som kunde rädda framtiden.
De spelade på ditt ego. Ett väldigt enkelt instrument.
Vi ville göra nya upptäckter, inte förändra historien.
Vill du bota cancer? Ge mig 100 år. Jag är tillbaka i morgon.
Du är ingen frälsare. Du är Oppenheimer med ögonbindel.
Och du är en mamma. Vi blev båda nåt vi aldrig ville bli.
Jag ångrade mig när du stack.
Jag stack inte. Jag valde det här och blev tvungen att lämna dig.
- Du ville ha ett arv. - Jag ville ha en familj.
Nåt vi kunde skapa tillsammans som fick växa och uppfinna sig själv.
- Varför har du skakningar? - Splittringsstrålning.
En dödlig dos när vi försökte undkomma ditt mästerverk.
Fyra veckor. Sex som mest.
Ingen vet, särskilt inte hon.
Jag kunde inget om att vara mamma. Min mamma lärde mig aldrig -
- och min pappa älskade mig via vykort och födelsedagspraliner.
Jag ville bemästra nåt jag var bra på.
Inte rädd för nåt jag inte var.
Att få veta att du var gravid var som att vinna Nobelpriset.
- När du inte ville behålla barnet... - ...så stal du vårt arbete och stack.
Det kändes som det enda barn jag hade kvar.
Jösses... Det tog oss två decennier att uppfinna tidsresor -
- men bara sex dagars äktenskap för att förstöra varandra.
- I helvete heller! - Vi måste fortsätta!
- Jag vill åka hem. - Det går inte. Vi har ett uppdrag.
Vi var inte förberedda på det här.
Stick då! Åk hem om du vill. Jag har inget sånt val.
Hon stannar, för hon är primär.
Hon var primär. Inte nu längre.
- Vad pratar du om? - Visst har jag rätt?
Jag vet inte vad som har hänt. Visionerna och rösterna är borta.
Vad gör vi då här?! Varför sa du inget?
Hon var rädd att alla skulle vända sig emot henne.
Jag har väntat på dig, primären.
- Har du sett allt det här? - Ja, men inte som du gör.
- Vem är du? - Tihkoosue från Siksika-stammen.
Du borde göra filmtrailrar.
- Du talar engelska. - Jag uppfostrades av er sort.
Jag återvände till de här markerna men nuförtiden blöder de.
- När jag dricker så ser jag dem. - Vilka?
De som skickade hit er för längesen.
Primärer? Var och när är de? Jag måste prata med dem.
- Jag måste få se vad du ser. - Gör det inte.
Döden väntar där. En vakare som letar efter er.
Olivia.
Vittnet får aldrig höra talas om vapnet siarna skapade åt er.
"Ett vapen som förgör demonen." Hur hittar vi det?
Klättra upp och ring i klockan.
Jag brukade höra det hela tiden.
- I huvudet. - Vad betyder det?
Jag vet inte.
Sexton personer dog i maskinen tills en inte gjorde det.
Jag fick den inte att fungera. James Cole gjorde det.
Ni har kommit långt från dag ett. Minns du den?
Du slog på stort. Sökte min uppmärksamhet men vann hennes.
Vad hette hon, nu igen? Din assistent.
- Emma? Hon var bara barnet. - Men du hade ett gott öga för henne.
- Hon var både briljant och vacker. - Jag hade redan nån som var det.
Jag medger att det inte var min bästa stund.
Allting började brinna.
Projekt Splinter skrotades för vi hade inte tillräckligt mycket kraft.
- Inte tillräckligt med kraft... - Vad är det?
Tid utan rum. Var utan när. Det är Hartle-Hawkings tillstånd.
De ska inte resa i tiden med Titan. De tänker slå hål på tiden med det.
- Titan kan skapa en paradox... - ...som löser upp tid och rum.
- Ja. - Den röda skogen.
Vi är fast. Jennifer ser inga syner och vi har ingenstans att åka.
Vad gör du?!
- Jag måste få se! - Det är för farligt.
Jennifer!
- Alltid framåt - aldrig bakåt. - Ormen bar på en förbannelse.
Primärer...
Din dåre! Hon kommer att höra. Hon kommer att se.
- Du leder henne till oss. - Berätta hur jag hittar vapnet.
Klättra upp och ring i klockan.
Vapen? Vilket vapen?
När händer det här? Var?!
James... Dr Railly...
1852.
Nu känner hon till vapnet och vet allting.
- Jag hatar sprutor. - Vad gör du?
Elliot reser tillbaka via Coles ankare som visar var de är.
Försök inte hindra mig att följa med.
- Hon är definitivt din. - Vår.
Kat? Jag älskade dig, ska du veta.
På mitt eget sätt.
Jag antar att jag gjorde det på mitt.
- Vad brukade vi säga? - Initiera splittringssekvensen.
- Titan kan skapa den röda skogen. - Det gör de väl med primärer?
De behöver skapa en stor paradox som inte går att få ogjord.
Titans delar byggs i olika tidsåldrar som monteras ihop i samma ögonblick.
- Rom på en dag. - Där borta är kontrolltornet.
Det är där kraften finns. Det borde finnas vagnar med kärnor.
- Sex stycken. Vad vill du göra? - Vi spränger dem i luften.
Vi kanske kan förhindra att Titan blir ett vapen.
- Men här finns ingen sprängdeg. - Dynamit! Vi har flera lådor.
Den används i gruvdriften.
De letar redan efter mig, så jag går och distraherar den långe mannen.
- Hejsan! - Så gör Team Splinter sin grej.
Du är så lik min syster. Du har mammas näsa och pappas ögon.
- Jag vet inte vad du tycker om mig. - Jag har aldrig tänkt på min pappa.
- Det fanns ingen anledning till det. - Vi får se om jag gör nåt intryck.
Nu är det min tur.
När allt går snett och världen går under, så borde du ge dig av.
Jag gör det här för din skull.
- Det är varmt i dag. - Var har du varit?
Vilken jävla natt... Har du nån familj, Shaw?
Föräldrarna dog när jag var liten. Tragiskt, åtminstone för dem.
- Präglande för mig. - Inga barn?
Då ska du veta, min bleka vän, att jag till min stora förvåning -
- har blivit pappa.
Trots att jag fortfarande försöker smälta det -
- med förnekelse och acceptans så har jag redan lärt mig en sak.
Det finns nåt som alla goda fäder skulle göra för sitt barn.
Vill du veta vad det är?
Berätta, Elliot. Vad gör en far för sina barn?
Slåss.
- Varför attackerar han oss? - För att vi lämnade honom att dö.
Du får gärna fråga.
Order från huvudkontoret. Flytta Titan till en annan tid.
- Vittnet har talat. - Vi behöver arkitekten.
Titan kan inte fullbordas utan honom.
Säkra området! Initiera splittringssekvensen.
Vart är du på väg?
- Du är bra på det där. - Vi måste sticka.
Titan ger sig av. Det borde vi också göra.
Vi kan åka tillbaka och ändå lyckas.
Deacon?!
Pappa!
Jag fick åtminstone se det bästa jag nånsin har skapat.
Jag vet att du är sjuk. Jag ser hur dina händer skakar.
Det är varje barns rätt att följa sina föräldrar resten av vägen.
Tillsammans.
- Vad gav han oss? - Allt Elliot visste om Titan.
De letar efter nåt. Ett vapen.
Nåt som byggdes av primärer i det förflutna åt dem.
Att använda mot dig? Vi kommer att hitta det.
Det kommer vi. Under tiden måste Titan färdigställas för sitt syfte.
- Har du en plan för det? - Den har redan iscensatts.
Den iscensattes för längesen.
Vad Titan än byggdes i för syfte -
- så har Olivia sitt vapen och därför måste vi hitta vårt.
- Hur hittar jag det? - "Klättra upp och ring i klockan."
- En till ledtråd. - Olivia är inte ensam längre.
- Mr Deacon. - Jag vägrar tro det.
- Deacon är lika falsk som förr. - Det måste finnas en anledning.
Om du inte ser nåt längre så borde du inte lägga dig i.
Hur kunde du den magiska sagan, Cole? Allvarligt, hur?
- Det har jag ju sagt. - Inte alls.
- Du hemlighåller nåt, precis som jag. - Det gör jag inte alls.
- Vad är det om? - Du borde berätta för dem.
- Berätta vad? - Vad pratar hon om?
Jag är döende.
Splittringsstrålning från projekt Charon.
Alla har varit här på lånad tid och nu måste vi ge tillbaka den.
Jag före er. Det precis som det var menat.
Mödrar dör före sina barn.
Alla av oss har varit nåt...
...som jag försökte hålla mig ifrån.
Nåt jag inte längre kan leva utan. En familj.
Jag har bara en sista önskan.
Att vi beter oss som en.
Sagan skrevs av en kvinna som hette Marion.
Hon var min mamma.
MODERNS FLICKNAMN: MARION WOODS
Nu borde den fungera igen.
Vad har jag sagt är grunden till alla stora framsteg?
- Misslyckanden. - Kommer du för att fresta med kaffe?
Jag vill påminna dig att när arbetsdagen är över så kommer du hem.
Värdena är stabila. Bra jobbat.
Okej...
Föremål färdas framåt eller bakåt.
Man får aldrig ha två uppsättningar. Bortse aldrig ifrån det.
Med nog mycket kraft skulle det slita hål i universum.
- Vi ska inte pröva den teorin. - Förlåt.
Emma... Den här forskningen som vi har inlett -
- kommer du att få avsluta.
Jag vet hur man färdigställer Titan för sitt sanna syfte.
- Och ditt. - Ja.
Börja. Så att du och jag alltid får vara tillsammans.
I den röda skogen.
Jag vill inget hellre.
Mamma.
Text: Magnus Öberg www.sdimedia.com